СИЛУР НИЖНЕГО ПРИДНЕСТРОВЬЯ, ПРОБЛЕМЫ ИЗУЧЕНИЯ, ПЕРСПЕКТИВЫ, ПРАКТИЧЕСКАЯ ЗНАЧИМОСТЬ - Захаров, Д. С.; Анастас, А. В.; Лютенко, Т. Ю. (Вісник Одеського національного університету. Географічні та геологічні науки, 2020)
У Нижньому Придністров'ї породи силурійської системи широко поширені, добре стратифіковані, складені потужною переважно вапняково-доломітовою товщею з прошарками гіпсів і ангідритів, що досягає в південній частині потужностей 243-400 м. На досліджуваній території останні геолого-знімальні роботи проводилися на початку 90-х років минулого століття. Переінтерпретація отриманого фактичного матеріалу минулих років може дати більш точні уявлення про стратиграфію домезозойських відкладень регіону. При написанні даної роботи матеріалом послужили дані глибокого буріння по 28 свердловинах, що перетинають силур. При обробці фактичного матеріалу були використані сучасні методи ГІС. Фактичний матеріал по колонках свердловин був зведений в базу «Mane base», створену в програмному продукті K-MINE. У статті показано зіставлення стратиграфічних схем силуру району досліджень з різних авторів, визначено місця різночитань. Перші геолого-знімальні роботи по зйомці силурійських відкладів були проведені в 1960-і роки (Букатчук та ін., 1967). Слідуючи хронологічній схемі Подільського силуру того часу, Молдавські горизонти і шари були віднесені до більш давніх епох і століть силурійського періоду. Уточнення часових проміжків силурійських світ Західної України дозволило молдавським геологам у 1970-80-ті роки по-новому розподілити інтервали в свердловинах, пробурених раніше (Букатчук та ін, 1985). Останні роботи в регіоні з глибинного буріння в кінці 1980-х і початку 1990-х були проведені з урахуванням даних змін (Захаров та ін., 1987; Поздняков, 1992). В результаті проведених досліджень, нами була зібрана і систематизована інформація по свитам силура. Кожному підрозділу дана детальна стратиграфічна і літологічна характеристика, виявлені фауністичні елементи для об'єктивного геохронологічного датування стратиграфічних підрозділів. Основним результатом стало уявлення місцевої стратиграфічної схеми. Виділено вісім свит: морошештська і степ-сочська свити співвіднесені з болотинської серією лландоверійського відділу; бельцська і низи пугойської свити співвіднесені з яругскою серією венлокского відділу; верхи пугойської, ікельська і кишинівська свити співвіднесені з малиновецькою серією лудловського відділу; рашковська і звенигородська свити співвіднесені з рукшинською серією пржидольського відділу силурійської системи.